A la primera part de la conferència hem parlat que la vida és una
successió de principis i finals.
I si en el primer vídeo ens hem centrat en el que pot significar el
final de l'etapa laboral,
ara ens centrarem en el que pot comportar l'inici d'una nova etapa.
Tot principi, tot inici, suposa una oportunitat, i la jubilació ens posa
davant una gran oportunitat,
perquè es reuneixen una sèrie de condicions que poques vegades es
donen a la vida.
S'obre una nova etapa que podem construir des de la base, quan està
tot o gairebé tot per fer.
I a més ho podem fer amb molts menys lligams, amb menys obligacions,
amb una disponibilitat de temps que segurament no teníem des de feia
molts anys,
amb més llibertat d'acció, i a més amb l'experiència acumulada i la
maduresa personal
que ens atorguen una perspectiva privilegiada.
En definitiva, tenim molts elements al nostre favor perquè aquesta etapa
sigui allò que nosaltres volem que sigui.
A més, hem de tenir en compte que és una etapa que ha canviat molt
respecte al que passava de dècades enrere.
Si pensem en una persona que es jubilava fa 40, 50, 60 anys,
veiem una persona amb uns signes d'envelliment molt evidents
i amb una mimba de capacitats que podia ser prou evident.
I els anys de vida de qualitat en plena autonomia que teníem pel
davant, de mitjana, eren poquets.
A més, la societat de l'època pre -tecnològica oferia poques
alternatives interessants,
de manera que per moltes persones deixar passar el temps era l'ocupació
principal.
Ara les coses són molt diferents.
Una persona al voltant de 65 anys pot sentir-se en plenitud de salut,
amb molt bones capacitats tant físiques com mentals,
i això es pot perllongar durant molts anys.
De manera que té pel davant un període que no només pot ser força
llarg,
sinó també força profitós i estimulant.
I un període profitós i estimulant per fer què?
Aquesta és la gran pregunta.
Què és el que realment volem fer?
Aquesta és la qüestió clau.
I per què és la qüestió clau?
Cal que ens hi aturem a pensar-ho una mica bé,
entrant en nosaltres mateixos per no deixar-nos portar per la inèrcia.
Perquè sovint fem coses per inèrcia,
perquè ja ens està bé,
per comoditat o per complaure a terceres persones.
I ens oblidem de mirar ben endins nostre per saber,
ostres, ara que tinc la possibilitat d'escollir,
què és el que de debò vull fer a partir d'ara.
Perquè a més puc fer-ho sense pensar en resultats,
sense pensar en productivitat,
sense pensar en calendaris ni termes d'entrega.
El ritme el puc posar jo,
i puc fer les coses com a mi em sembla.
Per tant, què m'agradaria fer?
Què és allò que he estat esperant durant tant de temps a poder fer?
Què m'il·lusiona? Què em motiva?
Què pot omplir i omplir-me en aquesta etapa?
I potser alguns de vosaltres tot això ja ho teniu molt pensat i decidit,
però altres potser no.
En qualsevol cas, tinguem present que no hi ha cap pressa.
Prengem-nos el temps que calgui, sense precipitar-nos.
Sense por d'estar un temps sense fer res d'especial.
És un temps per crear,
per construir, per imaginar, per il·lusionar-se.
O potser és també el temps,
el moment d'atrevir-nos a desplegar nous rolls
i noves capacitats que fins ara havíem tingut a la reserva.
Tot nou projecte necessita un temps de maduració.
I com ara disposarem de més temps,
estarem menys distrets
i les condicions per a aquesta creativitat seran molt més
favorables,
per despertar aquesta creativitat.
Per tant, i efectivament, i això és important, no hem de tenir pressa.
Però cal recordar el que dèiem a la primera part,
el vertigen de l'agenda buida
i la relació que tenim amb l'activitat o amb la manca
d'activitat.
I això pot fer que, en deixar de tenir activitat laboral,
ràpidament busquem com omplir aquest espai amb noves activitats.
Llavors anirem tant atrafegats i estressats com abans, o més.
I això no és broma.
Conec forces persones jubilades que van ara molt més estressades
que quan treballaven,
perquè s'apunten a tot, no diuen res a que no.
I, a més, això sense l'ordre de l'horari laboral,
sinó amb un complet desordre.
I tenint en compte que a mesura que anem fent anys,
la hiperactivitat la tolerem pitjor,
doncs fa com dir que vagin força atrafegats.
I, a més, si ens liem i anem de seguida plens d'activitat,
no tindrem aquesta calma que necessitem per esbrinar,
dins nostre, què és el que realment ens agradaria fer.
Hem de tenir molt en compte aquesta temptació de la sobreactivitat
o de carregar-nos fàcilment amb noves obligacions.
Ens ho hem de pensar molt bé abans d'entregar o malbaratar la nostra
llibertat.
Recordem, com hem dit ja abans, que som la societat del fer,
que ens costa molt tenir buits a l'agenda,
perquè ens sembla que no estem aprofitant el temps.
Asegurem-nos que realment fem el que volem fer ara que podem escollir.
I en aquest sentit una altra situació que hem de tenir molt present
té a veure amb els altres.
Per què? Doncs perquè no és gens infreqüent que quan ens jubilem,
els altres, la gent del nostre voltant,
pensi que estem a la seva disposició
perquè no tenim res millor que fer.
I llavors ve allò que mira, ara em podràs fer els encàrrecs,
em podràs portar en cotxe cap aquí o cap allà,
em podràs anar a buscar els nens a l'escola,
em podràs fer de cangur cada dia, etc.
I tot això pot estar molt bé, jo no dic que no,
sempre i quan siguis tu qui ho escull i qui ho decideix.
I que el teu temps continuï sent teu
i que els altres no organitzin la seva vida utilitzant el teu temps.
Perquè si no pot passar que acabem atrapats en una mena de roda
de la qual després ens costa molt escapar
i que no era el que nosaltres havíem imaginat i ens havia il·lusionat.
Recordem com de fàcil és passar del favor que s'agraeix
a l'obligació que s'exigeix.
Per això cal recordar que la vostra vida és vostra
que el vostre temps és vostre
i que us heu de sentir lliures per disposar com desitgeu
de manera que sigui il·lusionant i alhora, tot plegat, tingui un sentit.
Noves activitats i nou ordre de vida.
Serà important mantenir l'ordre.
Una vida ordenada i endreçada ajuda a tenir una ment ordenada
i a l'inrevés una ment ordenada es tradueix en una vida ordenada.
Què passa? Doncs que al deixar de tenir unes obligacions horàries,
l'horari laboral, podem caure fàcilment en el desordre.
I això com a norma no acostuma a ser bo.
De tant en tant el desordre ens agrada i ens va bé.
Però com a norma, com a hàbit, no acostuma a ser gaire bo.
Mantenir un cert ordre als nostres horaris ja adaptats a la nova vida,
un ordre a l'horari d'aixecar-nos, a les hores dels àpats,
a l'hora d'anar-nos a dormir,
ens ajudarà a tenir un estil de vida saludable
que es traduirà en major benestar, el cos ens ho agrairà.
Per això cal tenir una mica d'autodisciplina
per tenir aquesta vida ordenada.
No com a finalitat, no a l'ordre perquè sí,
sinó perquè a l'ordre em retorna en forma de benestar,
en forma d'aquest estil de vida més saludable.
Per això ens ho haurem nosaltres d'autoimposar.
Aquest ordre, aquest estil de vida saludable,
té a veure amb la salut i, precisament,
pot ser un bon moment també el de la jubilació
per revisar com anem d'hàbits de salut.
De vegades pensem que quan estem molt ocupats
no tenim temps de mirar, de filar prim amb això,
però potser ara tenim l'oportunitat de cuidar-nos millor
i de dedicar-nos una mica més de temps.
I pot ser un bon moment no per començar una roda de visites
mèdiques,
sinó per escoltar-nos una mica més,
per prendre consciència que, en bona mesura,
nosaltres som els principals responsables de la nostra salut.
I entenent que els bons hàbits de salut
no es limiten, no tenen a veure amb les prohibicions,
les imposicions o les normes,
sinó amb el fet que o vull sentir-me bé,
per tant, jo vull cuidar-me i jo vull fer aquelles coses
que em fan sentir bé i que em proporcionen benestar,
perquè jo sóc qui més cura he de tenir de mi mateix.
Llavors, per exemple, podem revisar els nostres hàbits alimentaris
i ja sense els condicionants horaris que comporta la feina,
potser ho tenim més fàcil per seguir tant a nivell horari
com d'alimentació,
una alimentació més acurada, més coherent amb la nostra manera de
pensar, etc.
O potser ja ens està bé com està, però com a mínim revisar-ho no està
de més.
També podem revisar què tal dormim,
com impacta el canvi de vida en el ritme del son.
Potser ha de dormir millor o potser ha de dormir pitjor o seguim dormint
igual.
En qualsevol cas revisar-ho, si podem millorar alguna cosa,
sempre estarà bé perquè dormir és una necessitat fisiològica
que també reverteix a més salut.
O podem, ara sí que tindrem més temps,
mirar d'incrementar la nostra activitat física,
que és un altre component fonamental de l'estil de vida saludable,
però buscant una activitat que ens resulti agradable
i que per tant sigui sostenible en el temps
i una activitat que sigui adequada, proporcionada,
a les nostres capacitats actuals, no les que teníem als 20 anys o als 30.
I això també ens proporcionarà un retorn en forma de benestar.
I a més, tenim una gran oportunitat d'estar molt més atents
a la nostra salut mental, que sempre és la gran oblidada.
I cuidar i escoltar una mica més el nostre equilibri emocional.
Tots sabem quines són aquelles coses que ens ajuden a reequilibrar-nos,
a ressetejar-nos, a carregar piles,
i quines són aquelles que més aviat ens treuen del nostre centre i ens
desequilibren.
Doncs bé, de la mateixa manera que prenem la pastilla de sucre
o de la pressió arterial al matí,
haurem de prendre, d'administrar-nos, autoadministrar-nos,
aquelles coses que sabem que ens van bé
per a la nostra salut mental, per al nostre equilibri emocional.
O pot ser passejar per la natura,
o socialitzar i sortir amb amics,
o activitats de tipus artístics, etc.
El que sigui que a nosaltres ens ajuda, cuidar-nos des d'aquest punt
de vista.
I fer-ho amb una mirada ampliada,
amb una perspectiva ampliada que és la meva salut i la meva salut mental.
Entenent que jo, com a ésser humà,
soc una mena de combinació d'ingredients
que tots són importants perquè el producte final,
que soc jo i la meva salut, se senti bé.
Entenent que sentir-me bé no és només una qüestió física
de com surten les analítiques o les proves mèdiques,
sinó que té a veure amb la totalitat de la meva persona,
amb el meu equilibri emocional, el que dèiem de cuidar-lo,
amb la qualitat de les meves relacions socials
i també amb el meu equilibri intern, que jo també he de cuidar.
Per tant, tot això depèn molt més de nosaltres mateixos
del que podem pensar inicialment.
Aquesta etapa és també una bona oportunitat
per anar més enllà i treballar el sentir-nos bé amb nosaltres mateixos
i amb tota la nostra història de vida passada, present i futura.
I el sentir-nos bé té molt a veure amb el sentit.
Sempre a la vida és essencial trobar sentit al que fem,
al que ens va passant a la vida,
i també al que volem fer, els nostres projectes de futur.
Quan ens hi trobem sentit, doncs el que fem, el que volem fer,
ens motiva, ens il·lusiona, ens mou,
ens ajuda més a realitzar-nos, a sentir-nos en plenitud com a
persones.
Doncs aquest canvi que ara tenim amb la jubilació
és una gran oportunitat per fer-ho així,
per pensar-ho bé, perquè, com dèiem, estem molt menys condicionats.
Experimentar aquest sentit ens permet alinear-nos,
armonitzar-nos amb qui nosaltres som realment
i amb el que volem de la vida, perquè no és més que això.
Estar alineat amb un mateix significa coherència
amb el que per mi és important,
amb les meves veritables prioritats,
però les meves, que les he de conèixer,
les meves, no les que em diu la societat
o les que em diuen terceres persones.
Jo he de saber el que és important per mi en aquesta etapa de la meva vida.
I llavors és quan les nostres decisions,
com per exemple la decisió de què és el que vull fer,
el que em vull dedicar, en què vull invertir el meu temps,
doncs han d'anar justament alineades
amb aquestes prioritats i amb aquest sentit.
Les prioritats, el que és important i el sentit, van de la mà,
van necessàriament de la mà.
I llavors és quan tot flueix, quan jo estic fent allò
que és coherent amb el que per mi és important i té per mi un sentit,
tot va sol.
Aquest sentit de vegades ens pot costar una mica trobar-lo,
però no ens l'hem d'inventar.
Tampoc ens l'han d'imposar des de fora,
sinó que l'hem de descobrir nosaltres
el sentit que pot tenir fer això o fer això altre.
És un procés de descobriment molt personal,
que a vegades no és automàtic i ens pot costar.
Per això cal la reflexió.
Per això cal dedicar una mica de temps a pensar-ho bé,
perquè cada moment i cada etapa de la vida és diferent
i aquesta també és diferent de les anteriors.
I precisament el que ens pot ajudar
en aquesta connexió amb el que és més interior,
el més essencial per a nosaltres
és la reducció de les distraccions que comporten les activitats.
Som una societat molt hiperactiva i això ens té permanentment distret.
Som una societat molt distreta per un excés d'activitats,
per a un excés d'obligacions,
perquè les alternatives d'oci són inacabables,
perquè hi ha molt de soroll
i tot això ens posa molt difícil connectar amb nosaltres
per esbrinar, per exemple, què és el que vull fer,
quin sentit té el que jo vull fer a partir d'ara.
Necessitem un temps de calma,
un temps de qualitat,
un cert silenci de ment.
I ara podrem tenir moltes millors oportunitats
perquè disposarem de les condicions.
Hem de donar valor al no fer res
com una eina facilitadora.
No al no fer res per no fer res,
sinó precisament perquè aquest no fer res
ens ajuda a generar l'atmosfera
per avançar en aquest autoconeixement
entre nosaltres mateixos,
tenir cura de la nostra dimensió interior,
que és on es juga una bona part del nostre benestar
i a partir d'aquí esbrinar quin sentit té per nosaltres
allò que volem fer a partir d'ara.
Bé, doncs anem recapitulant.
Som els principals responsables de la nostra vida
i del que volem que sigui la nostra vida
a partir de la jubilació.
Tenim davant una gran oportunitat plena d'esperança
i en la qual podem no només dedicar temps a fer coses
o a nous projectes,
sinó també en paral·lel a seguir creixent com a persones
i a cuidar-nos des d'una mirada àmplia i multidimensional.
I alhora hem de ser capaços de mirar enrere
valorant el que hem fet, posant en valor tot el que hem fet
i utilitzant tot aquest llegat en quelcom positiu
que ens conciliï amb la nostra vida
i ens ajudi a gaudir del present i del futur.